EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
God kväll.
Terrace House handlar om sex främlingar som bor ihop
och vi får se dem interagera.
Vi har bara ställt huset och bilarna till förfogande.
Det finns inget manus.
Shochan är borta igen den här veckan och filmar.
RUI HACHIMURA, 21 WASHINGTON WIZARDS
Förra veckan fick vi veta vilket stort fan Rui är.
Ja, verkligen.
-Du såg detaljer som bara ett fan ser. -Precis!
Han kommer med åsikter som är grundade i logik.
Jag älskar det så mycket.
Ruka, å andra sidan... Det är grymt att jämföra dem.
-Ja... -Jag njuter av vad han tillför.
-Rui är 21. Det är bara ett års skillnad. -Ruka har ett år på sig.
Kan Ruka nå Ruis mognad på ett år?
Det låter som en uppförsbacke.
Men det är ju vad Ruka vill. Han siktar ju på Spindelmannen.
Han vill bli Marvels nya Spindelmannen.
För att uppnå storhet som Rui.
Det är som att en basketspelare drömmer om att bli en NBA-stjärna.
Om vi väljer den liknelsen har Ruka inte ens rört bollen.
-Precis. -Så kan det vara.
Han har bara bestämt sig för att köpa de rätta skorna.
Han upptäckte precis en bar med baskettema,
så han börjar sin erövring där.
Kommer du på vår nästa konsert?
Lämnar du huset den tredje?
Inte på den dagen, men inte långt därefter.
Men om jag måste fatta ett beslut just nu...
...tror jag inte att min attraktion är så allvarlig.
Vissa vill dejta en förälskelse direkt,
men andra gillar inte det. Det finns två typer.
Så Risako gillar inte att gå för fort fram?
Jag tror det är så.
Hon väger valmöjligheterna noga innan hon går vidare.
-Hon är värsta typen för programmet! -Kenny också.
-Du har inte fel. -Tja...
Sen var det Haruka...
-Haruka åt middag med Yusuke... -Och leker med hans känslor.
Det var plågsamt att se.
Jag gillar hur du är.
-Hur jag är? -Jag menar
att jag gillar din energi.
Det har alltid fångat min uppmärksamhet.
Tack.
Jag gillar att du är som ett gosedjur.
Jag har alltid tyckt att du är så gullig.
Jag hoppas hon faller för honom.
Men hon drog en gräns när hon sa att han inte gör henne upphetsad.
Hon låter som: "Om han gillar mig om några år
ska jag dejta honom, beroende på hur rik han är."
-Så långt har hon inte gått. -Okej.
Det var inte så hon sa.
Han verkar vara en bra livspartner.
Det här blir en pågående utmaning under hans resa.
Okej.
Han måste lista ut hur han kommer förbi "fin, men tråkig kille".
Det här är hans saga.
Jag tror nåt liknande hände med hans förälskelse i Lauren.
Jag hoppas vi får se vad han lärt sig av det.
Sen såg vi livekonserten som ändrade Risako och Kennys inriktning.
-Kenny spelade sitt huvudnummer. -Det var tårar.
Han hade skrivit en låt om Risako.
-Han pratade om låten. -Den handlade tydligt om henne.
Jag skulle också ha gråtit.
Jag vill att du tänker över ditt svar
tills jag lämnar huset.
Jag ska fundera noga.
Vi ses då.
Varför kysstes de inte?
Det var ett perfekt ögonblick för en kyss.
-Va? -Vänta, du...
Det kan inte vara...
-Har du kysst nån? -Så klart jag har!
-Va? -Kan du fatta det, Tokui?
Jag trodde aldrig du skulle kyssa henne, fast du blev gift.
-Jag känner mig förrådd. -Absolut.
Rui, vad tror du om den scenen?
-Han var ganska full, eller hur? -Ja.
Jag undrar om han vågar utan alkohol.
Du har en poäng.
-Han behöver hjälp av alkohol. -Ja.
Om han kan vara sån utan att dricka,
skulle de passa ihop.
Hon verkar gilla det också.
-Jag antar det. -Hon vill att han tar ledningen.
Du får det att låta som om du legat med Risako.
-Så inkännande. -Du låter som ett ex.
VECKA FJORTON
Han sa vad han känner för mig. Jag berättade...
ETT ÖGONBLICK, TACK
...hur mycket jag bryr mig om honom.
-Enligt min åsikt... -Dejtar ni?
-Nej... -Har du bestämt dig?
Förlåt. Jag överväger det fortfarande.
Var det inte fint att se honom på jobbet första gången?
-Eller på scenen, menar jag. -Han såg så cool ut.
-Han var sexig! -Jag skulle inte tveka att dejta
-om nån skrev en sång till mig. -Jag fick gåshud.
Han var fin på scenen.
Förändrade det nåt för dig?
Ja...
Trots att jag dumpat honom en gång,
blev jag rörd av hans ärlighet.
Jag beundrar att han uttryckte sina känslor för mig
oavsett om jag skulle besvara dem.
Så du är fortfarande inte säker, men vet snart?
Ja, det tror jag.
-Jag ska äta middag. -Okej.
Hände det nåt medan jag var i Okinawa?
Har Ruka gjort nån framstöt?
-Ruka? -Jag vet inte.
Ruka verkar visa intresse för dig.
Med Ruka har inget...
Det är ingenting...
Jag känner att han borde fokusera på sig själv nu.
Så det händer inget där.
Jag pratade med Risako häromdagen.
Jag sa att jag är rädd att Ruka och jag inte har nåt att prata om.
Under det samtalet frågade hon vad jag känner för Shohei.
Och den frågan var jag inte beredd på.
Jag gillade faktiskt honom. Jag säger det så att du ska veta.
-Jag fattar. -Jag kände verkligen så.
Jag gillade honom. När jag ritade
försökte jag rita nåt som han skulle tycka var coolt,
inte nåt som han kunde tycka var ointressant.
Jag har försökt imponera på honom.
-Det hade jag ingen aning om. -Jag har känt så.
Jag beundrar honom.
Jag minns att du en gång sa nåt som han sagt.
När du frågade honom om mig
-sa han att han bara ser mig som en vän. -Jag minns.
Det var bra att veta, för jag var nyfiken.
Jag anade att han kände så.
Men efter att ha hört det, bekräftade det...
Jag har försökt släppa tankarna på honom.
Varför skulle du vilja radera dem?
-Du vet inte om det är så han känner. -Jag menar...
Om du verkligen tycker att han är fin och du gillar honom...
Det gjorde jag verkligen.
-"Gjorde"? Förfluten tid? -Tja...
Jag önskar att det var så.
KAORI WATANABE, 29 ILLUSTRATÖR
SHOHEI MATSUZAKI, 25 SKÅDESPELARE
HARUKA OKUYAMA, 24 SKÅDESPELARE
KENJI YOSHIHARA, 32 MUSIKER
RISAKO TANABE, 21 FITNESSTRÄNARE
RUKA NISHINOIRI, 20 FÖRSÄLJARE
MATSUE, TOKYO
TAISHI, 26 PARKOURATLET
Okej!
Det ser bra ut.
Ser bra ut... förutom snurren på slutet.
Härligt!
Du hade en skada i en månad.
Jag hoppas att den tiden gav dig värdefull insikt.
Ja, jag funderade ett bra tag.
Frustrerande! Speciellt eftersom det var en skateboard.
Jag undrade vad jag höll på med.
-Jag kände mig så dum. -Ja, det var lustigt.
Det förnyade min motivation att lära mig hantera mina rörelser.
KODAI, 24 monsterpk MANAGER
-Hur är det annars? -Min förälskelse sa att han är kär i mig.
-På riktigt? Och? -Kenny... Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag vet inte hur jag ska svara.
-Till Kenny? -Ja.
Han kysste mig nästan.
Men jag undvek det.
-Varför reagerade du så? -Jag vet inte.
Jag väntade mig inte det.
Så jag avvisade honom.
Jag tror dina uppriktiga känslor syntes där.
-Tror du? -Antagligen.
Livet är en serie av frågor. Och på den plötsliga frågan
reagerade du instinktivt och gav ett ärligt svar.
Det är vad jag tror.
Även om du är 99 % säker
att du klarar ett hopp, kan den enda procenten tvivel döda dig.
Du skulle inte klara det.
Ditt omedelbara gensvar: "Jag vet inte..."
är bevis på att du inte tror att du klarar det,
eller att du inte vill.
Jag är inte säker på vad det är.
UTE PÅ SPRÅNG. -KENNY FILMAR. -SHOHEI
Vad ska du göra?
I SHIZUOKA. -KAORI JOBBAR. -RISAKO
Jag var till några Harley-firmor idag.
Okej.
-De gav mig broschyrer. -Firman i Shinjuku?
Den här var i Setagaya. Jag fönstershoppade.
Jag researchar ställen där jag kan jobba efter Murasaki Sports.
-Vill du jobba där? -Det skulle vara coolt.
-Jaså? -Ja.
Vill du fortfarande följa din Marvel-dröm?
-Ja. Jobba för Marvel skulle vara coolt. -Okej.
För ett tag sen sa du att du ville
-jobba på ett Marvel-café. -Det stället...
Interiören är cool och de visar Marvel-filmer hela tiden.
Jag gillade det.
Jag gick dit efter jobbet häromdagen.
-De behöver ingen ny. -Okej.
Men jag tog en drink där.
En öl med Iron Man-tema.
-Det är ett fint ställe. -Jaså?
Det kanske låter nedlåtande,
men jag vill se dig ta dig samman.
På vilket sätt?
Jag menar att kanske...
När jag var med killarna från Rod Motors
träffade jag en tredjeklassare, Rei. Du träffade honom.
Just det.
Han vill också bli en Marvel-figur.
-Han har exakt samma dröm som du. -Okej.
Det får mig att tycka att dina drömmar är ganska omogna.
Jag tycker du ska vara försiktigare
-med vad du säger... -Jag förstår, men alla killar
vill vara en Marvel-figur.
Men det är skillnad på
att säga att man vill bli en Marvel-figur som 20-åring
och som tredjeklassare.
Det är en enorm skillnad.
Även om man frågar specifikt hur du vill jobba med Marvel
säger du inte att du vill bli skådis, utan helt enkelt bli Spindelmannen.
Jag fattar att du är ett stort fan.
Att du vill kunna producera spindelväv med händerna.
Jag ifrågasätter om du borde säga det till folk.
Det är fint att gilla seriefigurer.
-Men att hoppas på superkrafter... -Jag förstår, men...
...om man använder CG kan det se ut som jag gör spindelväv som Spindelmannen.
-Skulle det se riktigt ut för publiken? -Ja.
-Som om Spindelmannen var där? -Ja.
-Det är en film... -Jag vill uppleva det.
-Förstår du? -Vill du uppleva det?
-Jag antar att det lät konstigt... -Vadå?
Jag vill se ut som Spindelmannen för alla som ser mig.
Du har oändliga möjligheter eftersom du bara är 20.
Men jag vill se dig ha mer realistiska mål.
Du hittar säkert personer som hejar på dig
i dina försök att bli Spindelmannen.
Men jag tror inte att de vill ditt bästa.
Om du verkligen vill jobba internationellt
-måste du lära dig ett nytt språk. -Ja.
Har du studerat engelska?
-Nej. -Har du inte?
Det är ett bra ställe att börja.
Jag tycker att jag lär mig bättre genom samtal.
Jag lär mig lättare
genom att prata, till exempel, med turister på jobbet.
-Prata med utländska besökare? -Ja. Som uttalet.
-Förstår du ordet "it's"? -Ja.
Jag vet inte vad "it's" betyder...
-...men jag kan använda det i ett samtal. -Använder du "it's"?
Och "this". Vad betyder det nu igen?
-Jag vet inte vad det betyder. -När du pekar.
Jag ställer frågor som: "This one?" i butiken.
Jag föredrar att plugga genom såna samtal.
Du vet, "Just a moment, please"?
Jag kan inte "just" eller "moment", men "please" är väl att vänta?
-"Please" betyder... -Det betyder väl att vänta?
Det är så jag fattat det.
Man säger "please" när man ber om saker, som ett par skor.
Tanken att lära dig engelska för att nå dina mål,
dök väl upp för en månad sen?
Det är lätt att säga att du ska göra nåt, eller vill bli nåt.
Men det är viktigt att hålla sig till vad man sagt
och faktiskt göra det man sagt att man ska.
Det är så man uppnår saker.
Om du inte gör nåt, fortsätter det att verka som om
-du bara driver omkring. -Verkar det så?
Du verkar planlös.
Jag gillar inte det.
Du blir som de du avskyr mest, en tönt.
Nej, jag vill inte bli en tönt.
SHIBUYA, TOKYO
Hur har det varit?
-Hoppas du mår bra. -Detsamma.
Ditt event är snart.
Ja! Har inte du också en utställning just nu?
MAI TSUNOO, 31 FÖRFATTARE
-Din "kryputställning". -Nästa vecka. Jag ska ordna den idag.
-Midtown-eventet i Roppongi? -Ja.
Tack för att du kom! Jag vet att du är upptagen.
-Så, igår... -Just det.
Jag träffade professor Yamanaka på Tokyo Tech.
Vänta. Tokyo-universitetet? Jag blandar alltid ihop dem.
Hursomhelst hade jag ett möte.
Jag har jobbat som illustratör i tre år
och jag kan nu försörja mig på det.
Men jag fick höra att jag inte borde fokusera på pengar,
utan på kvaliteten
och att det blir för sent sen när min popularitet dalar.
-Det låter hemskt! -Jag blev chockad!
Det känns som min tur tar slut och att jag snart blir bortglömd.
-Varför det? -Han kanske inte ser det så,
men jag känner pressen. För att vara ärlig
känner folk till mig nu och det känns som det är min höjdpunkt.
Om jag inte förbättrar mig fort kommer jag att förlora jobbet.
Varför känns det så?
Jag tänker alltid på det när jag ser vad jag ritat.
Allt nytt jag skapar känns som jag har gjort det förut.
Jag vet att jag har fans som gillar att jag är konsekvent.
Men det känns som jag kommer att kastas åt sidan.
Det är svårt att jobba mot båda målen samtidigt.
Du har ditt jobb framför dig,
men du vill också tänka på din tre- eller femårsplan.
Jag är också rädd att det jag gör inte är spännande. Jag saknar inspiration.
-Jag har inte haft tid för konst. -Jag fattar!
Det ger mig också ångest.
För ett tag sen besökte jag Shibamata med Shohei
som bor på Terrace House, och det kändes så närande.
Annars blir man som de handgjorda nudlarna som skalas av.
Man blir bortkarvad som dao xiao mian.
-Jag blir mindre tills jag försvinner. -Jag fattar.
Jag vill möta alla utmaningar som håller mig tillbaka.
Ett av mina komplex är att jag inte är bra på att teckna,
så jag tänker börja på en konstskola.
Oj, härligt.
Stör det dig att du inte har en konstexamen?
-Så mycket! -Jaså?
Shohei har examen från en konstskola.
Jag har varit nyfiken på honom sen första dagen.
Men det är inte som om jag är kär och vill hålla handen.
-Inte? Okej. -Men jag vill göra konst
som han tycker är cool.
En del av mig känner sig mindervärdig på grund av hans examen.
Allt han gör är intressant.
Jag tycker han är duktig på att producera sånt
som talar till hans målgrupp.
Det får mig att känna att jag bara skapat mediokra teckningar
som tilltalar allmänheten.
Man träffar inte ofta såna människor.
Nej, det är sällsynt. Men det kan jag inte säga.
-Det skulle vara för pinsamt. -Jaså.
-Jag är hemma. -Oj, välkommen!
-Hej. -Vår hemlighet är avslöjad.
Nåt luktar gott.
-Vi planerar ett tacoparty. -På riktigt?
-Som även kallas för "tacopa". -Taco par...
"Tacopa" som i taco party, inte takoyaki?
Det här är härligt.
Vi visste att du gillade tacos efter att du besökte Okinawa.
Tack så mycket. Tack!
-Är inte Kaori rar? -Och tack för konstverket.
-Risako, ritade du det? -"Tack, Kenny."
-Vår sista middag. -En sista gång.
-Tack för allting! -Tack.
Säg inte så. Det är så sorgligt.
-Smaklig måltid. -Smaklig måltid.
-Det här ser härligt ut.
Det är jättegott!
-Smaskens. -Visst är det gott?
Hur har din tid här varit?
Det har varit så många fina stunder.
Jag har fått underbara kontakter.
Vi välkomnade Reiwa hit tillsammans.
-Ja. -Precis.
-Reiwa... -Vi firade din födelsedag också.
Jag har haft så många fina upplevelser.
När ska du åka?
-Runt klockan åtta. -Okej.
-Det är tidigt. -Ja.
Jag kommer att vara vaken.
Jag går på toa.
Det är mycket jag vill säga, men jag känner mig blyg.
-Du borde säga det. -Jag vet inte vad jag ska säga.
Du har rätt. Ångra inget.
Va?
-Han har nya kläder. -Har han bytt?
Skjortan var för trång.
-Har ni ätit tillräckligt? -Jag är mätt.
Kan vi prata?
-Ha så kul. -Taket eller spelrummet?
Definitivt taket.
Jag undrar vad de ska säga.
-Vad är det med de två? -Ingen aning.
Bäst att det inte är ett tråkigt farväl.
Han ska ju ändå åka. Vad är det för fel med att göra slut?
Vem tror hon att hon är som drar ut på det?
Så tråkigt.
Så fula ord.
Kaori erkände att hon känner nåt för Shohei.
Hon måste beundra honom eftersom hon vill att han ska gilla hennes konstverk.
Shohei råkar vara den som står henne närmast,
som har tagit examen från en konstskola som hon också vill.
Så nu känner hon pressen
att skapa nåt som han gillar.
Det låter inte som romantisk attraktion.
Intressant. Nu kommer vi till de gräsligaste problemet.
-Vilken utmaning! -Nu är det dags.
Ruka är skoningslös med sin odödliga visdom!
Eller hur?
Det som förvirrar mig mest...
...är att han inte är intresserad av att bli skådespelare.
-Spindel... -Han vill kasta spindelnät från handen.
Han vill att nån hjälper honom att se ut som om
han faktiskt kan göra det.
Så han förstår att spindelnät inte kommer ur hans hand.
-Men det... -Han vet åtminstone
att han behöver CG-hjälp för att få det att se ut som han kan det.
Torichan, du gör allt för att få honom att verka som en pajas.
-Kanske... -Kanske vi kan...
Vänta lite...
Vi borde kanske fundera på om vi kan producera spindelnät från händerna.
-Vi kan kanske det. -Ursäkta?
-Vi borde inte begränsa oss. -Spindlar kan ju.
-Gör spindlar det? -Ja.
-Just det. Det kan spindlar. -En riktig spindel kan.
Spindlar kan det. Det är så de är skapade.
Vi försökte förstå Ruka så mycket att vi blev dumma i huvudet.
-Vi kanade nerför som en lavin. -Läskigt!
Han säger att han vill att nån sätter CG-effekter på honom
så att det ser ut som om han kan skjuta ut spindelväv.
-Det är allt han vill. -I ett nötskal.
Så han kan åka till Universal Studios
och besöka ett ställe som gör sånt.
-Det räcker väl? -Vill han bara prova en gång?
Jag antar det.
Jag tror att Ruka vill vara Spindelmannen.
Vara hur då?
-Vad betyder det? -Det måste kännas äkta.
Rukas advokat backar inte.
-Vilken advokat. -Oj!
-Var hittade de den järnnäven? -Hon backar inte.
Så kraftfullt.
Att skämta om sånt måste ha gjort honom populär förut.
Så måste det vara, i en ålder då det var gulligt.
Det kan ha gått bra tills nu.
Han är en svår nöt att knäcka. Även med Marvel-baren
trodde jag att han hade gjort lite research,
men han visste inte ens att de inte anställde.
-Ja. -När han fick frågan vad han gjorde,
sa han att han gillade Iron Man-ölen.
Det är som ett avsnitt i Mitt första ärende.
-Ja. -Han sa det utan att röra en min.
Han gav igen när han fick frågan om han studerat engelska.
Han sa: "Det är inte min stil.
-Jag kommunicerar med hjärtat." -Ja.
"Jag förstår inte vad 'it's' betyder..."
Hur kan man inte veta vad det betyder?
"It's" är inte ens ett ord.
-Språk lär man sig bäst... -Hans advokat har ett motbevis.
...i en miljö där det talas. Det går fortare då.
-Det är så bebisar lär sig. -Ja.
-Om han var en bebis. -Han är en bebis.
Vi borde se honom som en bebis från och med nu.
Han är en oskriven bok när det gäller engelska,
så han kan fort absorbera. Vad tycker du, Rui?
Jag började studera när jag var 18 och flyttade till USA.
Jag kunde inget före det.
Men nu kan du! Så det finns hopp för Ruka.
Jag tror inte att de två går att jämföra.
Till och med hans japanska är dålig.
-Du har rätt. -Sant.
Det betyder att det finns mycket tomrum i hans hjärna för engelska.
-Är det så det funkar? -Han har terabytes av minne.
-Så mycket potential. -Massor av tomrum.
Jag vill höra resten av de engelska orden han tror han kan.
"Pan" är väl ett av dem.
-Det är det säkert. -Det är inte engelska, Ruka.
Du har rätt.
Jag vill säga till honom att det inte är engelska.
-Det är bra att vara lite dum. -Han är mer än "lite" dum.
Ursäkta att jag tog hit dig.
Ingen fara.
Det är kyligt. Behöver du en jacka?
-Jag klarar mig. -Är det bra?
Du gav mig tid
att fundera tills idag.
-Ja. -Så...
Jag är säker på att du vill ha ett tydligt svar nu.
Men jag har det inte.
Jag vet inte vad mitt hjärta vill trots att du gav mig mer tid.
Men jag vill inte heller kasta bort allt.
Jag bryr mig för mycket om dig för det.
Så...
...om du går med på det...
...vill jag ta lite mera tid...
-Jag vill få mera tid... -Ja.
...för att lära känna dig.
Men det är för vagt
och jag vill att du ska veta att jag seriöst tänker på det.
Ja.
-Så jag lämnar huset tillsammans med dig. -Va?
Jag lämnar också huset.
-Om jag stannar... -Va?
Vad är det du säger?
Jag kan lära mig mycket om jag stannar och bor med så många personer.
Men det är viktigare för mig nu att fokusera på jobbet
och lära känna dig.
Det är viktigt för mig att få lära känna dig.
-Så jag åker också imorgon. -Menar du det?
-Det är min plan. -På riktigt?
Ja.
-Är du förvirrad? -Nej, jag fattar.
-Förstår du? -Ja.
Jag är så glad. Det gör mig jätteglad.
Kan du komma närmare?
Jag är här borta.
Jag ser fram emot att lära känna dig bättre.
Detsamma.
Ska vi gå ner?
Efterrätterna där såg goda ut.
Den med mango?
-Den med mango? -Inte den?
-Vad ni ser coola ut. -Hejsan.
-Hejsan! -Förlåt att det tog så lång tid.
-Vill du läsa den här? -Jag vill läsa One Piece.
Vad pratade ni om?
Tja...
Vi pratade om att jag tänker åka imorgon.
Så... jag flyttar ut imorgon med Kenny.
-Vänta, ska du? -Ska ni?
Är du seriös?
Ja.
-Får jag fråga? -Ja.
Dejtar ni nu?
-Nej. -Vänta, inte?
-Förlåt. -Ska ni inte dejta?
-Dejtar ni inte? -Varför inte?
Jag bad Kenny om mer tid för att lära känna honom.
Så...
Du funderade länge.
Jag vet att du tänkt mycket.
Det är fint att du tar dig tid att reda ut allt.
Det finns ingen orsak att stressa.
Det här är sorgligt.
Det är jättesorgligt.
Vi bråkade så mycket.
Jag hoppades att vi skulle nå en plats
där vi förstår varandra bättre.
Så det känns jobbigt att höra att du åker imorgon.
Jag vet nu hur omogen jag kan vara.
Men du konfronterade mig.
Det låter kanske konstigt, men det var ett bra bråk för mig,
så jag uppskattar dig mycket.
Jag har lärt mig mycket.
-Även när vi inte förstod varandra. -Alla bra läxor.
Du hjälpte mig också så mycket, Kaori. Jämt.
Tack för att du berättade så mycket för mig.
När du är i närheten, Shohei, har jag alltid kul.
Jag vet.
-Så skamlöst! -Du är alltid rolig.
Du är rolig, men samtidigt kommer du med stränga visdomsord.
När jag var nere fanns du där, Ruka.
Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar er alla.
Men ännu starkare är min längtan att följa Kenny vart han än är på väg.
Jag vill lära känna honom och det är därför jag åker.
-Så jag känner mig inte ensam. -Det är ett glatt farväl.
Ja.
Just det. Det är precis så.
-Vi skålar för det. -Ja.
Vi dricker!
Risako...
...tack för att du är min vän.
-Ska vi prata? -Va?
-Låt oss prata lite. -Okej.
-Det här är bitterljuvt. -Det blir ensamt utan dig.
Vi är så nära i ålder,
-så vi har umgåtts sent många kvällar. -Ja.
-Det var så kul. -Ja.
Jag hoppas du fortsätter vara min vän
-fast jag åker. -Så klart.
-Vi lovade att vara vänner för alltid. -Jag minns.
-Det känns som så länge sen. -Ja.
Hur går det med Kaori?
Du hörde väl? Vi har planer på en middag...
-Just det. Jag var där då. -Minns du?
Vad tyckte du om det?
Är det inte normalt att det blir tyst på en dejt?
Jag antar det.
Det är konstigt att prata jämt utan en paus.
Det känns...
...som om våra åsikter skiljer sig åt.
-Jaså? -Jag vet inte riktigt.
Jag tror att hon tänker för mycket
på tystnaden i samtalet.
Vad tror du?
Kaori är känslig för andras behov.
Hon är så rar på det sättet.
Så hon vill nog bara se till att du har det bra.
Det skulle vara trevligt om du var lika omtänksam mot henne.
Du kanske tycker
att det är okej med tystnad.
Men det gör henne obekväm.
Det skulle vara charmigt om du
kunde visa att du bryr dig om hennes behov också.
Du har rätt.
-Du fixar det. Vi gör vårt bästa. -Ja.
-Vi är i det här tillsammans. -Jag önskar dig allt gott.
Ja, jag fixar det här.
Kom.
Du har så lite bagage.
Ja, jag låter skicka resten.
Är det allt du har?
Nej, jag har massor.
-Går det bra? -Nyckeln sticker ut.
-Tack! Det var bra.
Tack.
RISAKO & KENNY, TACK
Tack.
-Det har inte sjunkit in att jag ska åka. -Ja.
Det känns overkligt.
Jag borde vara ledsen, men jag kan träffa er igen.
-När som helst. -Det är så det känns.
Det känns som en vanlig morgon.
När jag såg er packa började det kännas verkligt.
-Det kanske slår mig när jag är hemma. -Ja.
-Jag tror det också. -Eller hur?
-Ångrar du nåt? -Inget alls.
-Vilket snabbt svar. -Supersnabbt.
-Hon svarade innan du var klar. -Ångrar inget.
-Ska vi gå? -Ja.
Det här är det svåra.
-Krama mig! -Det är för mycket.
Jag är ledsen.
-Sköt om dig. -Krama mig också.
-Tack. -Tack.
Han släpper inte Kenny!
Oj, den sidan?
Som ett barn.
-Tack. Och till dig. -Tack... Förlåt.
Tack.
-Vi ses på en annan konsert. -Jag hejar på dig.
Tack.
Lycka till.
Vi går!
-Tack. -Tack så mycket.
-Vi ses! -Ta hand om er.
-De är fina ihop. Eller hur? -Ja.
Hej då.
-Hej då. -Vi ses snart!
Och där åker de.
De är borta.
SUEHIROCHO, TOKYO
God morgon!
YUSUKE AIZAWA, 20 UKULELEARTIST, EDEN KAI
-Inga väskor idag? -Det var länge sen. Inga väskor!
-Fint att se dig. -Dig också.
-Det var ett tag sen. -Ja.
Det var länge sen.
Det var bara två veckor.
-Två veckor redan? -Jag vet inte. Kanske en vecka?
Jag minns att du sa att du vill lära dig spela ukulele.
Så jag vill ta med dig till musikaffären som jag alltid går till.
-Okej! -De låter oss spela där.
-Coolt. -Ja, det är här.
-På andra våningen. -Ovanför boba-teshoppen?
Ja.
Den heter Tokyoite.
TOKYOITE! MUSIC SPACE
CHATIME, AKIHABARA
-Så gulligt! -Ja.
Jag väljer klassiskt mjölkte.
-Ska du ha mjölkte? -Ja.
Jag hörde att de bygger en tapioka-temapark i Harajuku snart.
-Det var på nyheterna. -En temapark?
-Du kan smaka... Tack. -Tack!
-Kostar det att gå in? -Vet inte, men man får smaka på boba.
-Massor av olika smaker. -På riktigt?
Det är C.
Här?
-Ja, med ringfingret. -Är det C?
Ja, på den tredje strängen. Du fixar det.
-Du spelar bra. -Gör jag?
För att avsluta... spela G7.
-Var var det? Här? -Ja, precis så.
Om det är basen
kan du spela ackorden och jag spelar...
Wow.
-Hittade du på det? -Ja.
-Snyggt. -Wow, så coolt.
-Hittade du på det nu? -Ja, det var improviserat.
Så jättehäftigt.
-Du borde komma på besök igen. -Till huset?
-På riktigt? -Ja.
-I augusti... -När flyger du igen?
Jag flyger den femte augusti, men jag ska till Kagoshima den tredje.
Efter den konserten kommer jag nog inte till Japan förrän i vinter.
-Jaså? -Ja, rätt säkert.
Är det nåt du vill göra medan du är här?
Jag kommer sällan tillbaka till Japan
under sommaren, så...
-Jag vill gå på en fyrverkerifestival. -Det låter härligt.
-Jag hoppas du kan gå på en. -Ja.
För att vara ärlig...
-Jag är intresserad av dig. -Okej.
Så om du vill träffa mig en tredje gång
kan det bli en dejt med det i åtanke?
Vi kan till exempel gå på fyrverkerifestivalen.
-Vad tycker du? -Med det i åtanke?
-Jag menar...
Kan vi inte gå om inte jag känner så?
Hur ska jag säga?
Jag tycker mycket om dig,
men just nu gillar jag dig som person,
inte som en kärlekspartner.
Okej.
Jag skulle vilja...
...lära känna dig mer som vän.
Jag vet inte vad mer som kan hända.
Vi borde gå på en fyrverkerifestival.
Vill du det ändå?
Vill du?
-Vi kan fundera på det. -Okej.
-Måste du gå? -Ja, det borde jag.
Jag följer dig.
-Det var kul, tack. -Tack! Ring mig.
Yusuke!
Han är en så fin kille, men...
Varje godbit betyder att hans hjärta krossas.
Brutalt...
-Eller hur? -Det är mycket brutalt.
Hon sa att han är hennes typ.
Men det är väl vanligt att kvinnor säger så?
Men hon måste ha vetat att hon lockade honom.
Det var elakt att säga så fast hon visste att han gillade henne.
Men vänta.
Han lär sig så mycket när han upprepar dessa erfarenheter.
Det är hans eget fel att bli kär i bara ett utseende.
-Sant. -Han faller för fort, eller hur?
-Han älskar vackra ansikten. -Det är en av grejerna
som han lärt sig om sig själv. Det finns mycket att lära.
Jag är inte ledsen.
Förhoppningsvis tänker han ut sätt att bli tagen seriöst som partner.
Från klädstilen till hur han för sig,
-förhoppningsvis förstår han. -Ja.
Det var ett dubbelt farväl när Risako också åkte.
-Vilken överraskning. Det var nytt. -Så överraskande.
Vi håller alla med om att Kenny aldrig hittar rätt ögonblick för en kyss.
-Han tog fel. -Tokui, vad tycker du?
-Timingen... -Jag blev chockad.
Hans timing var hemsk.
Hur kan man förbereda sig på en sån bryskhet?
Det var ensidigt för att vara en vuxen.
-Hans handlingar kändes omogna. -Ja.
Du har väl bättre timing, Rui?
-Timing? -När man ska kyssa nån.
Du korgar jämt så du måste veta...
Har det nåt med varandra att göra?
"Du korgar väl jämt?"
Du pratar med världens mest framstående basketspelare.
Det finns ett bekvämt avstånd att ha med kvinnor.
-Det är bra att vara medveten om det. -Så klart.
Man kan inte dyka in för hastigt, men man måste veta vad som är för långt bort.
Precis som du sa, det vill jag att Kenny lär sig.
-Han går in för fort! -Han är mer som: "Jag är glad! Kyss mig!"
Han måste tro att han är välkommen i de stunderna.
Han tryckte sitt ansikte i hennes och rufsade hennes hår...
-Rufsandet var fel också. -Det var bakvänt.
Den kyssen känns lika mogen som Ruka.
Lika mogen som Ruka.
Låt oss inte mäta brist på förnuft i Ruka-enheter.
"Mogen som Ruka."
Det nya ordet för omogenhet är "Ruka".
Men Ruka har grepp om distans.
Jag tror att Ruka skulle förstå kysstimingen.
-Kenny tänker bara på sig själv. -Ja.
Ruka har nog mer empati.
-Han är känslosam och gråter ofta. -Ja.
Nästa scen är den sista den här veckan.
Vi får antagligen se de nya deltagarna.
-Vi får se dem. -Panorering från fot till rygg.
-Vi tittar. -Det blir tortyr för Rui.
Du får se dem senare.
-Du har rätt. -Så grymt!
Det blir en lång väntan.
HON-ATSUGI, KANAGAWA
KOLGRILLAD YAKINIKU, NAMI
Jag hänger inte med. Berätta mer.
Ni vet programmet Terrace House?
-Har ni sett det? -Ja.
-Jag funderar på att flytta in. -Vad sa du?
-Jag tänker flytta in. -Så du sa flytta in.
-Jag ska bo där. -Just det.
-Ja. -Blir ni ensamma, mamma och pappa?
Klarar du det, pappa? Du kommer att känna dig ensam.
-Ja. -Jaha...
Han blir ensam.
Han kanske börjar gråta igen.
-Säg inte så! -Du kanske gråter igen.
-Och säger att jag inte får åka. -Tja...
...du ska till college också.
Vad hoppas du få ut av det, Emi?
-Jag vill bli kär. -Jaså?
SHIMOKITAZAWA, TOKYO
Hejsan!
Hur mår du, mamma?
Kan vi prata?
För att göra en lång historia kort,
ska jag vara med i ett tv-program som heter Terrace House.
Jag ska bo i ett delat hus med andra rumskompisar.
Sex personer. Tre män och tre kvinnor.
Jag har ett skrivjobb som börjar i slutet av oktober.
Att bo i huset är ett steg mot att hjälpa mig nå mina mål
och göra min vision till verklighet.
Tack, mamma.
Jag älskar dig också. Pussar.
Hej då, mamma. Vi hörs sen.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis